Читать «Моят чичо Осуалд» онлайн - страница 3
Роальд Даль
Вечерта преди заминаването ми за Франция дадох малко тържество в семейната ни къща в Чейн Уок. Към седем часа баща ми и майка ми тактично излязоха на вечеря, за да мога да разполагам с цялата къща. Бях поканил около шест-седем приятели от двата пола, всички горе-долу на моята възраст и някъде към девет часа, вече се бяхме разположили удобно, пиехме вино, хапвахме отлично приготвено овнешко с кнедли и си приказвахме. Някой позвъни на входната врата. Отидох да отворя. На площадката стоеше мъж на средна възраст с огромни мустаци, румено лице и кожено куфарче в ръка. Представи се като майор Граут и каза, че идва при баща ми. Извиних се и отвърнах, че баща ми е на вечеря.
— О, боже! — възкликна майорът. — Та той ме покани за няколко дена. Аз съм негов стар приятел.
— Сигурно е забравил — казах аз. — Наистина много съжалявам, сър. Моля, заповядайте.
Ясно беше, че не мога да оставя майора да чете „Пънч“ сам в другата стая, докато ние се веселим оттатък, затова го попитах дали би искал да се присъедини към нашата компания. Разбира се, че би искал! С удоволствие би се позабавлявал с нас. И така, той влезе в стаята, начело със страхотния си мустак и, заливайки всичко наоколо с лъчезарната си усмивка, се настани доста удобно и без никакви притеснения, въпреки факта, че бе точно три пъти по-възрастен от когото и да било в компанията. Незабавно се нахвърли върху овнешкото и видя сметката на цяла бутилка „Кларе“ още в първите петнайсет минути.
— Отлична храна! — възкликна той. — Имате ли още вино?
Отворих му нова бутилка и всички наблюдавахме с известна доза възхищение как и нейното съдържание изчезва в гърлото му. Бузите му бавно промениха цвета си от румено в доста тъмно червено, а носът му изглеждаше сякаш ще пламне всеки миг. Някъде към средата на третата бутилка майорът започна да се поотпуска. Каза ни, че работел в англо-египетската част на Судан, но в момента бил в отпуск. Работата му била свързана с водоснабдителната служба на Судан. Била много тежка и напрегната, но затова пък вълнуваща. Имал си и доста развлечения. А и черните не били кой знае какъв проблем, стига човек да си ходел с камшика под мишница.